CERNOBÎL Episodul 3
E posibil ca apa să-i fi ucis deja?
Da.
Și-atunci?
Dacă nu funcționează?
Duceți-i în camion!
Aduceți furtunurile! Începeți să pompați apa!
SPITALUL NUMĂRUL 6, MOSCOVA 30 APRILIE 1986
PATRU ZILE DE LA EXPLOZIE
Am venit să-mi văd soțul.
Vasili Ignatenko. E un pompier de la Cernobîl. Am permisiune...
De la Cernobîl?
Îmi pare rău, fără vizitatori.
Maiorul Burov mi-a spus să zic...
Fără excepții.
Vă rog, vin tocmai din Kîiivska Oblast.
Scuzați-mă!
Cine ești? Ce cauți aici?
- Am permis de trecere. - Nu ai voie aici. E periculos.
Am venit să-mi văd soțul, pe Vasili Ignatenko.
E pompier la Cernobîl.
Știu cine e Ignatenko, dar nu se poate.
Dar am permis de trecere...
Poți să-l vezi 30 de minute. Nici un minut în plus.
Și nu ai voie să-l atingi absolut deloc.
- Înțelegi? - Da.
- Salonul 15. - Mulțumesc.
- Nu ești însărcinată, nu? - Nu.
Nu trebuie să ți-o dau ție.
Poftim!
Stai așa! Încă n-am terminat.
Nu, n-a terminat.
În regulă.
Da.
Ia uite cine a apărut!
Ce v-am zis eu?
N-am cum să mă ascund de tine, nu?
Ușurel! E în regulă...
Suntem în regulă...
Cum de s-a întâmplat una ca asta? Cine le-a dat ideea?
- Sugerezi că am fost eu? - Cineva a fost.
Cineva a decis că zona de evacuare ar trebui să fie de 30 km,
când știm bine că avem aici, în regiunea Gomel, cesiu-137.
E la o distanță de 200 km!
- Așa s-a decis. - În baza a ce?
Nu știu!
Iertați-mă... Poate că mi-am petrecut prea mult timp în laborator.
Sau poate că sunt doar prost.
Chiar așa funcționează totul?
O decizie arbitrară, în necunoștință de cauză, care va costa multe vieți,
luată de un aparatcic, de un politician carierist?
Eu sunt un politician carierist.
Ar trebui să ai grijă cum vorbești, tovarășe Legasov.
Tovarăși!
Avem confirmarea vizuală a faptului că focul e aproape stins.
S-au redus și emisiile de iod-131 și de cesiu-137.
Bun. Așa este?
Dar temperatura e în creștere și...
A crescut valoarea emisiilor de zirconiu-95.
E de la armătura capsulelor de uraniu.
Ce înseamnă asta?
A început topirea.
Dați-vă de pe mine!
Dați-vă!
- Nu te mișca! Stai potolit! - Dați-vă la o parte! Îl doare!
- Nu ai voie aici. - Ce i se întâmplă?
- Ieși! - Tovarășă, vă rog!
Nu ai voie aici!
Nu te mișca!
2 MAI 1986
MOSCOVA CERE AJUTOR
Da.
Fă-mi legătura!
Ei bine...
Focul e aproape stins, bazinele de barbotare sunt golite...
Am eliminat cu succes riscul unei explozii termice.
Și?
Situația din nucleu se deteriorează mai repede decât am anticipat.
Placa de ciment va rezista între șase și opt săptămâni,
dar, după asta, Legasov estimează un risc de 50 la sută
ca placa de ciment să fie străpunsă de combustibilul
care să se topească în pânza freatică.
Și unde se duce pânza freatică?
În râul Prîpeat,
care se varsă în Nipru.
Principala sursă de aprovizionare cu apă pentru 50 de milioane de oameni.
În plus, culturile și șeptelurile ar fi inutilizabile.
Recomandăm instalarea unui schimbător de căldură sub placa de ciment,
ca să scădem temperatura miezului și ca să stopăm procesul de topire.
Și, ca să facem asta, mi s-a spus că vom avea nevoie...
...de tot azotul lichid din Uniunea Sovietică.
Bine.
- Și, desigur, ne-ar mai trebui... - Primești orice ai nevoie.
- Ar trebui să fie clar până acum... - Da.
- Altceva? - Nu, nu. Mulțumesc.
Da. Aș vrea să aduc în discuție zona de excludere de 30 km.
Stați! Cine... Sunteți profesorul Legasov? Ce zonă de excludere?
Detalii neînsemnate, tovarășe secretar general.
- Prim-ministrul Rîjkov a decis... - Dacă el a decis, atunci, așa rămâne.
Uite ce e, domnule profesor Legasov... Vă aflați acolo dintr-un singur motiv.
Înțelegeți? Ca să puneți capăt situației.
Nu vreau să veniți cu probleme. Vreau să știu când se va termina totul.
Dacă întrebați când va fi Cernobîlul sută la sută sigur,
să știți că timpul de înjumătățire a plutoniului-239 este de 24.000 de ani.
Așa că, poate, ar trebui să spunem: "Nu în timpul vieții noastre."
Cred că ar trebui să facem o plimbare.
E târziu. Sunt obosit.
Mergem la plimbare.
Ce vrei? Să-ți cer scuze?
N-o să stau cu mâinile în sân...
Ce se va întâmpla cu băieții noștri?
Care băieți? Scafandrii?
Scafandrii, pompierii, oamenii din camera de control...
Ce le fac radiațiile, mai exact?
Ținând cont de nivelul de radiații la care au fost expuși unii dintre ei...
Radiațiile ionizante distrug structura celulară.
Pielea se bășică, devine roșie, apoi, neagră.
După asta, urmează o perioadă de latență.
Efectele imediate se diminuează. Pacientul pare să-și revină.
Pare chiar sănătos, dar nu este.
Etapa asta durează de obicei o zi sau două.
Continuă!
Apoi, încep să se manifeste leziunile la nivel celular.
Măduva osoasă moare.
Sistemul imunitar intră în colaps.
Organele și țesuturile moi încep să se descompună.
Sângele țâșnește din artere și din vene, de parcă ar fi ciuruite.
Nici măcar nu li se mai poate administra morfină, pentru durere,
deși e inimaginabilă.
Apoi, după trei zile, până la trei săptămâni, ești mort.
Asta se va întâmpla cu acei băieți.
Și cu noi?
Am primit o doză constantă, dar nu așa de mare.
Nu e suficient de puternică încât să ucidă celulele,
dar îndeajuns ca să ne afecteze ADN-ul.
Așa că, în timp, vom face cancer.
Sau anemie aplastică.
Orice ar fi va fi mortal.
Ei bine...
Într-un fel, s-ar părea că am scăpat ieftin, Valeri.
I-am mai văzut.
Acum știi de ce am vrut să ieșim la o plimbare.
E foarte probabil ca șantierul să fie plin de microfoane.
Și camerele noastre, chiar și băile.
Au fost aici tot timpul.
Bineînțeles că au fost aici tot timpul.
Dacă îi vedem acum
înseamnă că vor să știm.
Ai văzut asta?
Combustibilul se topește mai repede decât am prevăzut.
Știu. Am un plan.
Sper că te gândești la un schimbător de căldură.
Da.
Voiam să te întreb ceva, tovarășă.
Dar mi-e clar că deja îți pui aceeași întrebare.
De ce a explodat?
Am verificat valorile de nenumărate ori,
plecând de la premisa celor mai proaste condiții într-un reactor RBMK,
și ajung mereu la același răspuns.
La care?
Nu e posibil.
Și totuși...
N-o să găsești răspunsul aici.
Și nu pe hârtie.
Toți cei care au fost în camera de control, Diatlov, Akimov, Toptunov,
sunt în Moscova, la Spitalul nr. 6.
Trebuie să aflăm cu exactitate ce s-a întâmplat în acea noapte.
Fiecare moment în parte, fiecare decizie în parte...
Du-te acum! Cât mai sunt în viață... Vorbește cu ei!
Dacă nu aflăm cum s-a întâmplat una ca asta, se va întâmpla din nou.
Khomiuk...
Ai grijă!
Tula, Republica Sovietică Federativă Socialistă Rusă, 3 mai 1986
Știi ceva? Du-te dracului!
Vă zic eu un banc.
Ce-i mare cât casa,
arde 20 de litri de combustibil pe oră,
scoate o grămadă de fum și de zgomot
și taie un măr în trei?
O mașinărie sovietică făcută să taie merele în patru.
- Cine e la conducere aici? - Eu sunt șef de echipă.
Eu sunt Șadov, ministrul industriei cărbunelui.
Știm cine sunteți.
Câți oameni ai?
Pe tura asta, am 45. 100, în total.
Am nevoie ca toți cei o sută să-și ia echipamentul și să urce în camioane.
Serios?
Încotro?
E strict secret.
Bine, atunci... Începeți să trageți!
N-aveți suficiente gloanțe pentru toți.
Omorâți cât mai mulți!
Cei rămași o să vă bată măr.
- N-ai voie să ne vorbești așa! - Mai taci dracului!
Aici suntem în Tula. Asta e mina noastră.
Nu plecăm decât dacă știm de ce.
Mergem la Cernobîl.
Știți ce s-a întâmplat acolo?
Noi săpăm după cărbune, nu după schelete.
Combustibilul reactorului se va scurge în pământ
și va contamina apa din Kiev până la Marea Neagră. Toată.
Pentru totdeauna, din câte am înțeles.
Vor ca voi să împiedicați acest lucru.
Și cum ar trebui să facem asta?
Nu mi-au spus, fiindcă nu e cazul să știu.
Tu trebuie neapărat să afli sau e de ajuns ce ți-am spus?
Acum chiar că arăți ca ministrul cărbunelui.
Vasia!
Nu, nu, nu...
Ți-au spus să nu mă atingi.
E periculos.
Dar ei te ating.
Dacă nu e periculos pentru ei, nu e nici pentru mine.
Cum se simt ceilalți?
I-au dus într-un salon special.
Nu-mi spun unde anume.
Poți trage perdelele?
Trage perdelele!
Te rog, spune-mi ce vezi afară!
Spune-mi totul!
Văd Piața Roșie.
Și Kremlinul.
Turnul Spasskaia... Mausoleul...
Vezi catedrala Sfântul Vasile?
Da.
Da. E frumoasă.
Ți-am zis eu...
Ți-am zis că o să-ți arăt Moscova, nu-i așa?
Da.
Mulțumesc.
Nu mănânc porcăria aia.
Adu-mi altceva.
Nu sunt asistentă, tovarășe Diatlov, ci fizician specialist în energie nucleară.
Atunci, tovarășă fizician specialist în energie nucleară,
dacă nu ai un sandviș cu unt și caviar,
poți să ieși dracului din salonul meu.
Ce este?
Nu mă pricep la asta, Boris.
La mințit.
Ai avut vreodată de-a face cu mineri?
Nu.
Sfatul meu e să spui adevărul.
Oamenii ăștia muncesc în beznă. Văd totul.
Andrei Glukhov, șeful de echipă.
Astea sunt bune de ceva?
Până la un anumit punct.
Desigur.
Care-i treaba?
Trebuie să instalăm un schimbător de căldură pe bază de azot lichid
sub această placă de ciment.
Nu avem cum să pătrundem din interiorul clădirii,
așa că trebuie să ajungeți acolo prin subteran.
Și ce e deasupra plăcii?
Miezul reactorului nuclear, care se topește.
Adică așa?
Practic, da.
- O să cadă peste noi? - Nu, dacă terminați în șase săptămâni.
Dimensiuni?
Începeți săpăturile de aici.
Săpați un tunel de 150 metri, până aici,
și excavați pe o porțiune de 30 pe 30 metri, pentru schimbătorul de căldură.
Și, fiindcă trebuie redus la minimum impactul asupra pământului de deasupra,
nu puteți folosi utilaje grele. Totul trebuie făcut manual.
Vom avea nevoie de mai mulți oameni. Cel puțin 400.
Va trebui să muncim non-stop.
Cât de adânc să fie tunelul? La 6 metri?
- 12. - 12?
- De ce? - Pentru protecția voastră.
La acea adâncime, veți fi protejați de o mare parte dintre radiații.
Intrarea în tunel nu va fi la 12 metri sub pământ.
Nu.
Și nici acum nu suntem la 12 metri sub pământ.
Nu, nu suntem.
Avem câteva utilaje aici. Vom mai primi până la miezul nopții.
- Puteți începe dimineață. - Nu, începem acum.
Nu vreau ca oamenii mei să stea aici mai mult decât e strict necesar.
Dacă astea ar fi bune de ceva, ați purta și voi.
Toți sunt așa?
Toți.
6 MAI 1986 NOUĂ ZILE DUPĂ EXPLOZIE
- Da. - La cât a urcat?
50 de grade.
Drăcie!
Hei!
Hei, voi!
Avem nevoie de ventilatoare.
În ce scop?
Cum adică în ce scop?
Ca să vă săpăm nenorocitul de tunel, de-aia. Cine te-a băgat în seamă?
Ușurel, tovarăși!
Sunt 50 de grade acolo, jos.
Nu putem respira fără măști, nu putem respira cu măști.
Parcă suntem în cuptor. Avem nevoie de ventilație.
Ventilatoarele vor ridica praful în aer, care vă va intra în plămâni.
De 20 de ani trag praf în plămâni.
Dar nu praf ca ăsta. Îmi pare rău, e spre binele vostru. Fără ventilatoare.
Mă numesc Ulana Khomiuk.
Sunt fizician specialist în energie nucleară, de la comisia din Cernobîl.
Vreau să-mi spui tot ce s-a întâmplat în noaptea accidentului.
Ești de acord?
Da.
Vreau să spun.
Bine.
Care era titulatura ta?
Mă numesc Leonid Fedorovici Toptunov.
Sunt inginer-șef senior în camera de control a reactorului,
la Centrala Nucleară de la Cernobîl.
Inginer senior?
Câți ani ai?
25.
Liusia?
Da, sunt aici.
Ai stat aici în tot acest timp?
Nu mi-a zis nimeni să plec.
Eu ți-am zis.
- Am zis că ai voie 30 de minute. - Unde ai fost?
Când are dureri, când i se lipesc rănile de halat...
Când se scapă pe el de cinci ori pe noapte...
Eu i-am purtat de grijă. Tu unde ai fost?
Am fost în aripile de nord și de vest,
unde sunt zeci de pacienți de la Cernobîl exact ca el.
- E periculos pentru tine... - E soțul meu.
Nu mai este. Acum e altceva. Înțelegi?
Reprezintă un pericol pentru tine.
E ars.
Du-te acasă!
Te rog!
Nu va mai dura mult. Nu...
Nu vreau să moară singur.
Stai dincolo de folia de plastic!
Dacă nu, pun paza să te dea afară.
Liusia?
Da, iubitul meu.
E zi?
Nu, e noapte acum.
Cred că am avut un vis...
Dar a dispărut...
Vasia...
Vom avea un copil.
Focul e stins.
E stins, Valera!
Minerii fac progrese incredibile.
Zic că o să termine toată treaba într-o lună.
Într-o lună... Îți dai seama?
Știu că munca nu e nici pe departe gata.
Dar e începutul sfârșitului.
Mă scuzați că vă deranjez, tovarășe ministru adjunct, dar...
E vorba despre mineri...
Ce-i?
Nu ne dați ventilatoare și e prea cald ca să stăm îmbrăcați.
Așa că minerim ca pe vremuri, cum făceau părinții noștri.
Dar tot purtăm nenorocitele de bonete. Ce mai vreți?
Nu sunteți la fel de protejați fără...
Vrei să-mi spui că ar schimba ceva?
Veți avea grijă de ei după ce se va termina totul?
Nu știu.
Nu știi...
Deci puterea reactorului a crescut de la 200 de megawați la 400?
Da, foarte repede.
De ce nu ai declanșat închiderea de urgență?
De ce nu ați apăsat pe butonul AZ-5?
Am apăsat.
I-am raportat lui Akimov creșterea înregistrată, iar el a apăsat pe buton.
Leonid, nu e posibil așa ceva.
A apăsat.
Jur!
L-am văzut cu ochii mei.
Și atunci a explodat.
Cum?
- În ce salon e Akimov? - În 27.
Am apăsat înainte de explozie. Înainte...
De ce?
De ce s-ar întâmpla așa ceva? L-am închis. Am apăsat pe AZ-5.
Mulțumesc, tovarășe Akimov.
Am procedat corect.
Ridică-te! Ieși de-aici!
Dă-mi drumul! Încetează!
- Ieși! - Încetează!
Ai lăsat-o în salon, dincolo de foliile de plastic, să-l atingă?
- Știi că e însărcinată? - Nu e adevărat!
- Ce-ai făcut? - Ce instituție mai e și asta?
De ce nu beneficiază de protecție? Ai idee cu ce te confrunți?
- Bineînțeles că da. Vă rog, nu... - Nu!
- Oamenii vor afla treaba asta. - Așteptați!
Oamenii vor afla, înțelegi? Toată lumea va afla!
Ce va afla toată lumea?
Fac parte din comisia oficială de la Cernobîl.
Am primit autorizația lui Valeri Legasov.
- Puteți verifica. Numele meu e Ulana. - Știm cine sunteți.
Ce va afla toată lumea?
MOSCOVA 7 MAI 1986
- Ți-ai luat însemnările? - Da.
- Khomiuk a fost arestată aseară. - Poftim? De ce?
Nu știu.
- Să fi fost din cauza... - Bineînțeles. Mă ocup de asta.
- Boris... - Am zis că mă ocup.
Ce mai vrei de la mine? Aranjează-ți cravata!
Acum puteți intra.
După sute de misiuni,
curajoșii noștri piloți de elicoptere au reușit să stingă focul.
Minerii muncesc eroic, ca să ne asigurăm
că nu ajunge combustibil nuclear în pânza freatică.
Mai mult, nu mai există riscul unei alte explozii.
Sovieticii au înfruntat provocarea și s-au ridicat la nivelul așteptărilor.
Ei și toți cei prezenți în această încăpere merită felicitări.
Și, nu în ultimul rând, eu și profesorul Legasov am avut grijă
să protejăm securitatea intereselor statului.
După acea scurgere de informații, imediat după accident,
credem că nu s-au mai înregistrat neglijențe.
Tovarășe Cearkov,
sper că ne-am ridicat la cele mai înalte standarde ale KGB-ului.
- Așa este. - Mulțumesc.
Profesorul Legasov vă va vorbi despre ce mai este de făcut.
Vă mulțumesc.
Ministrul adjunct Șcerbina v-a dat vestea cea bună. Și chiar e bună.
Am înlăturat pericolul imediat.
Dar mă tem că va trebui să înceapă războiul de uzură.
Există o cantitate enormă de reziduuri radioactive
răspândite pe o zonă de circa 2.600 de kilometri pătrați.
Întreaga regiune trebuie evacuată complet.
Trebuie să mergem în fiecare oraș, în fiecare sat, să ne asigurăm de asta.
Toate animalele supraviețuitoare din zonă,
fie domestice, fie sălbatice, trebuie considerate contaminate
și trebuie să fie distruse,
pentru a împiedica transmiterea de radiații și de boli.
În imediata apropiere a Cernobîlului,
fiecare piatră, fiecare copac,
solul în sine
au absorbit cantități periculoase de radionuclizi,
care vor fi purtați de vânt și de ploaie, dacă rămân la suprafață.
Prin urmare, va trebui să defrișăm păduri întregi,
va trebui să decupăm pământul de la suprafață și să întoarcem brazda.
E vorba despre circa 100 de kilometri pătrați.
Și, în cele din urmă,
va trebui să construim o structură de izolare în jurul centralei,
ceea ce va fi extrem de...
Se vor înregistra morți.
Care e timpul estimat și de câți oameni aveți nevoie?
Ne așteptăm ca eforturile de lichidare să dureze trei ani
și să necesite circa 750.000 de oameni,
inclusiv doctori și ingineri structuriști.
Câți morți se vor înregistra?
De ordinul miilor.
Poate, al zecilor de mii.
Începeți de îndată!
- Tovarășe Cearkov... - Valeri!
Da, tovarășe profesor.
Colega mea a fost arestată noaptea trecută.
Nu vreau să dau dovadă de lipsă de respect, dar îmi puteți spune motivul?
Îmi pare rău, dar nu știu despre cine vorbiți.
A fost arestată de KGB.
Dumneavoastră sunteți prim-vicepreședinte al KGB.
Da, sunt. De asta nu-mi mai bat capul cu arestările.
Dar aveți grijă să puneți să fim urmăriți.
- Prim-vicepreședintele e ocupat... - Nu... E de înțeles.
Tovarășe, știu că ai auzit ce se spune despre noi.
Până și pe mine mă șochează. Dar nu suntem așa cum zice lumea.
E adevărat, sunt oameni care te urmăresc.
Sunt oameni care-i urmăresc și pe cei care te urmăresc.
Și îi vezi pe ei?
Mă urmăresc pe mine.
KGB-ul e un cerc de responsabilitate. Nimic mai mult.
Știți prea bine care e misiunea noastră aici.
- Chiar nu aveți încredere în noi? - Bineînțeles că am.
Dar știi vechiul proverb rusesc: "Încrede-te, dar cercetează!"
Și americanii cred că Ronald Reagan a inventat asta.
Îți dai seama?
Mi-a făcut plăcere să vorbim.
Am nevoie de ea.
Deci răspunzi pentru ea?
Atunci, s-a rezolvat.
- Numele ei... - Știu cine e.
O zi bună, profesore!
A decurs surprinzător de bine.
Ai părut un idiot naiv.
Și idioții naivi nu reprezintă o amenințare.
Mă întorc când termin de completat toate actele.
- Ești bine? - Nu mi-au făcut niciun rău.
Au lăsat o femeie însărcinată într-un salon cu un... Nu contează.
Au fost proști. Și eu, la fel.
Diatlov refuză să-mi vorbească.
Akimov și Toptunov au acceptat, dar...
Valeri, Akimov...
...nu mai avea față.
Vrei să te oprești?
Am măcar opțiunea asta?
Crezi că miezul reactorului se va topi și va trece prin placa de ciment?
Nu știu. E un risc de 40 la sută, poate.
Eu am zis 50 la sută.
Oricum ar fi, numerele duc la aceeași concluzie: "Poate."
Poate că miezul se va topi și va ajunge în pânza freatică.
Poate, minerii pe care i-am pus să sape sub reactor vor salva milioane de vieți.
Poate că îi omor degeaba.
Nu mai vreau să fac asta.
Vreau să mă opresc.
Dar nu pot.
Nu cred că ai de ales, așa cum nici eu nu am.
Cred că, în ciuda prostiei, a minciunilor,
chiar și a arestării,
te simți obligată.
Ți-a fost atribuită misiunea și nu te vei opri până nu vei găsi un răspuns.
Fiindcă asta te definește.
Atunci, sunt o nebună.
Un om de știință.
Știi că făceau un test de siguranță?
- Da. - Mai e ceva.
Akimov susține că au închis reactorul, iar Toptunov a confirmat asta.
Au apăsat pe butonul AZ-5.
- Se pare că a fost prea târziu. - Nu.
Au spus că Akimov a apăsat pe butonul AZ-5 și, apoi, a explodat reactorul.
Dacă ar fi fost doar relatarea unuia,
aș fi zis că n-a reținut bine sau că a delirat,
dar amândoi au susținut asta cu fermitate.
Tovarășe!
- Crezi că e posibil? - Nu are nicio logică.
Cred că asta aș spune și eu, dacă aș vrea să-mi acopăr greșelile.
Dar...
I-am crezut.
Atunci, ar trebui să mergi pe ideea asta.
Trebuie să luăm în calcul orice posibilitate,
oricât de puțin probabilă ar fi,
fără să ținem cont de ce anume sau cine anume e de vină.
Mă întorc la spital și îi intervievez din nou pe Akimov și pe Toptunov.
Dacă mai sunt treji.
Nu sunt.
Khomiuk...
Sfârșitul episodului 3
Subtitrare: Retail
Revizuire: muLineZu